Это произведение пример того, что мечты сбываются, надо только этого очень пожелать. Конечно в произведении всё слишком сказочно и волшебно,но разве иногда не хочется прочесть такую как эта, немного наивную историю? Девушка испытала немало горя и тягот, она практически не знала материнской любви , так как мама рано умерла . Хоть Ассоль была и любима отцом , но мужская забота не одно и тоже , что тёплая рука матери на плече, взгляд, полный любви. Поэтому я считаю, что девушка заслужила хотя бы исполнения заветного желания. Ассоль наивная , где-то чудаковатая и большая фантазёрка, но разве это так плохо? А вот если бы не было таких людей, все были бы серьёзными и деловитыми, разве это хорошо? Такие люди, как Ассоль делают на мир сказочным и интересным.
Был такой момент. Когда я рисовала я услышала одинокий лай. Я вышла на улицу. Там был щенок. Я и боялась и жалко стало. Было не объяснимое чувсво. Но потом я все таки собралась. Я взяла щенка и пошла с ним домой. Мне было и приятно, и смешно и счастливо одновременно!
Потому что Пушкин учился у Жуковского и постоянно ему читал свои произведения. Жуковский был поражён творчеством Александра Сергеевича
У этого стихотворения нет поэта. Т.к это мог написать любой человек. Нигде нет информации.
Вільфрел Айвенго — головний герой твору.
1. Походження героя. (Айвснго належав до шанованого старовинною роду
саксів. Його батько — Седрик Сакс — представник тієї частини знаті, яка
не бажає коритися норманам і мріє про відродження своєї незалежності.)
2. Володіння зброєю, хоробрість, спритність — риси справжнього
лицаря. (Незважаючи на те шо Айвснго дуже молодий, ніхто з лицарів не
зумів перевершити його у мистецтві володіння зброєю. Він бере участь у
всіх лицарських турнірах, відстоюючи честь і справедливість. На турнірі
піл Ашбою він, коли лицарі-норманн майже стали переможцями, з’являється
із девізом «Позбавлений спадку» і перемагає в смертельному бою
найсильнішого з норманів — гордовитого храмовника Тріана де
Буагіль-бера.)
3. Вірність королю Річарду. (Повернувшись після хрестового походу,
він вірно служить королю Річарду, який у цей час повернувся до Англії,
захищає честь короля і його хоробрих воїнів.)
4. Чесність і шляхетність. (Айвенго попереджає про небезпеку Ісаака, з
яким хотів розправитися храмовник, допомагає вийти із замку й дістатися
до безпечного місця. Для Айвснго не має значення та обставина, шо Ісаак
— єврей, хоча, за тогочасними переконаннями, християнину не личнло
піклуватися про життя «нащадка зневаженого народу».)
5. Здатність на сильне кохання. (Айвенго усім серцем покохав
вихованку Седрика — леді Ровену. Його почуття не остудило навіть те, що
його батько, маючи намір одружити Ровену з Ательстаном Коїгтисбурзьким,
позбавив Айвенго спадщини й вигнав із дому. Перемігши у турнірі під
Ашбою, лицар Позбавлений Спадку обирає королевою турніру леді Ровену.
Зрештою сила кохання перемагає: старий Седрик дарував синові прощення, і
згодом Айвенго з коханою Ровеною одружуються)
6. Готовність допомогти людям у біді. (Ребекку, дочку Ісаака,
несправедливо звинуватили в чаклунстві і, за законами того часу, мали
спалити на вогнищі. Шляхетний Айвенго, пам’ятаючи, як дівчина доглядала
за ним. коли він був тяжко поранений, поспішає на турнір захистити її
честь і мечем довести її невинність.)
<span>В образі Айвенго втілено найкращі лицарські чесноти. Автор створив
портрет ідеального лицаря, врода якого поєднується з розумом і
шляхетністю, а відвага — з умінням битися. Він доблесний,
некористолюбний, вірний своїй коханій і своєму королю.</span>