Значення впровадження християнства як державної релігії У другій половині X ст. великий князь Володимир провів у Київській державі ряд реформ. Однією з найважливіших була релігійна реформа. Сталася найбільша подія в історії держави — Русь прийняла християнство. Але язичництво панувало серед більшості населення Київської держави. Незважаючи на спільність релігійних уявлень всіх східних слов’ян у окремих племен були свої особливості. Об’єднання під владою Києва вимагало заміни різних племінних вірувань єдиною загальнодержавною вірою. Прийшовши до влади, Володимир спробував зміцнити язичницьку віру. Було створено пантеон головних богів. У Києві були встановлені ідоли Перуна, Даждьбога, Стрнбога, Хорса, Мокоші. Однак укріпити язичництво не вдалося через те, що слов’янські язичницькі уявлення не були схожі на грецькі. Верховний бог не сприймався як цар богів (як у греків — Зевс): дружинник шанував Перуна, коваль -Сварога, купець — Велеса та ін. Примусити вірити по-новому в старих богів було важко, а в колишньому вигляді язичество не влаштовувало князівську владу, яка прагнула укріпити свій авторитет. Язичество негативно впливало на розвиток суспільно-політичних відносин, гальмуючи культурний розвиток та не відповідаючи новому феодальному способу виробництва. Цим і пояснюється відмова Володимира від язичества та звернення до принципово нової релігії — єдинобожжя. Київську Русь називали в Європі дрімучою, язичницькою. Отже, для підняття міжнародного авторитету Русі була потрібна нова релігія. «Повість времінних літ» розказує, що у 986 р. у Києві з’явилися представники трьох релігій — ісламу, іудаїзму та християнства, пропонуючи Володимиру прийняти їхню віру. Володимир вибрав християнство. Рішенням Володимира перейти у християнську віру літопис пов’язує з його одруженням з візантійською принцесою Ганною. У 988 р. Володимир осадив Корсунь (Херсонес) та зажадав від імператорів Василя та Костянтнна віддати йому в дружини їхню сестру Ганну. Становище для імператорів було безвихідним, і вони погодилися — за умови, що Володимир прийме християнство. Так Володимир був хрещений в Корсуні. Повернувшись до Києва, Володимир наказав знищити язичницьких ідолів. Статую Перуна прив’язали до кінського хвоста, стягли з гори та кинули в ріку. Потім Володимир розпочав обернення киян до християнства. Священники, які прийшли із Царграда та Корсуня, хрестили жителів Києва в притоці Дніпра — річці Почайні. Сама дата хрещення киян залишається суперечливою. Аяе традиційно прийняття християнства Руссю датується 988 р — роком хрещення самого Володимира. Значення переходу до християнства було величезне, бо охопило усі сфери життя — від повсякденного харчового раціону та засобів землероб став до міжнародного становища країни. Вимагаючи багатоденних постів, християнство примушувало їсти більше овочів і, таким чином, вдосконалювати городництво. Багато овочів стали відомі на Русі завдяки візантійцям, і не випадково кращими городниками були ченці. Кам’яна архітектура, іконопис, фресковий живопис виникли на Русі завдяки християнству. Посередництво Візантії залучило Русь до традицій античного світу. Православні місіонери, болгари за походженням Кирило та Мефодій створили слов’янську абетку кирилицю та переклали слов’янською мовою богослужбові книжки. Русь отримала слов’янську писемність, що сприяло поширенню освіти. У XII ст почали з’являтися перші рукописи книги, переважно церковного змісту. Книги створювалися та переписувалися в монастирях, які перетворилися на культурні та наукові центри. Прийняття християнства зміцнило міжнародне становище Київської Русі. Учорашня «варварська» держава на рівних увійшла до сім’ї європейських християнських народів. Свідченням цього були численні династичні шлюби, укладені київськими князями в XI ст. з королівськими династіями Західної Європи. Зміцнивши міжнародне становище держави, Володимир розпочав внутрішні реформи
Реформы отца Александр 3 не признавал. Считал, что в госдарстве должно господствовать самодержавие. Его главными задачами были: уничтожение террора(здесь редь идёт о "народной воли") и либеральных идей.
Несмотря на спокойный характер Александра 3 (его ещё называли миротворцем), терроризм в Европе был устранён. Франция, которая при Александре 1 была противником России, становится союзником. Германия и Автро-Венгрия, напротив, проивниками. Возникла Антанта (союз России и Франции), впоследствии сюда вошла и Англия. Россия заставляет балканский народ принять свои принципы. При разделении Китая на зоны воздействия, интересы Росии и Японии столкнулись. Всё это помогло УКРЕПИТЬ ПРЕСТИЖ России.
Во второй половине 14 в. Великий шелковый путь вошел в состояние упадка. "Квартет" монгольских империй распался на множество враждующих друг с другом государств. Попытка Тимура (Тамерлана) вновь объединить основные евразийские торговые маршруты в рамках своего государства дала лишь временный эффект. В сложившейся в 1370-1380-е империи Тимура купцы, следующие по южной дороге, вновь получили надежную защиту. Однако во время походов против Золотой Орды в 1389-1395 Тимур практически стер с лица земли все торговые города Прикаспия и Причерноморья, в результате чего северная дорога была заброшена. Потомки Тимура не смогли впоследствии сохранить централизованное среднеазиатское государство, поэтому южная дорога также почти перестала функционировать.
Закат Великого шелкового пути связывают, прежде всего, с развитием торгового мореплавания вдоль побережий Ближнего Востока, Южной и Юго-Восточной Азии. В 14-15 вв. морская торговля стала привлекательнее ставших опасными сухопутных караванных путей: морской путь из Персидского залива в Китай занимал примерно 150 дней, в то время как караванный путь из Таны (Азов) в Ханбалык (Пекин) — около 300; один корабль перевозил столько же грузов, как и очень большой караван в 1 тыс. вьючных животных.
В результате этих геополитических и геоэкономических факторов к 16 в. Великий шелковый путь окончательно прекратил свое существование. Впрочем, локальные сегменты Шелкового пути продолжали еще долго функционировать (например, караванная торговля между Средней Азией и Китаем прекратилась лишь в 18 в.) .
Роль Великого Шелкового пути в развитии товарно-денежных отношений. Шелковый путь способствовал развитию торговли и многих институтов ("правил") рыночного хозяйства.
Колесницы прекрасно ломали вражеский строй при прямом ударе, кроме того, на них часто размещали лучников; колесницы были довольно мобильны и выглядели внушительно, поэтому фараон и его военачальники принимали участие в битве именно на колеснице, олицетворяя мощь своей армии. Для фараона жизнь рядовых солдат не представляла большого значения, его интересы состояли в расширении своего царства и военных победах. Военачальники фараона стремились к славе и положению - благодаря военным победам они могли получить благодарность самого фараона, что давало им огромные возможности. Простой солдат шел в армию, чтобы прокормить семью и захватить трофеев, их интересовало собственное выживание. Впрочем, элитные войска аристократов, пользовавшиеся положением в обществе, всегда отличались должной доблестью. Война для них была почетной обязанностью.
Люди с древних времен узнавали о новых предметах/технологиях при помощи ТОРГОВЛИ.Практически у всех государств были торговые связи с Китаем. Купцы отправлялись в далекое плаванье к берегам Китая.Там они скупали товары и продовали свои. Таким образом все государства, в том числе и наше стало пользоватьсч изобиетениями китайцев