Коварство - злость, доброта
погубить - убить, улучшить
любезный - интересный, невежа
разумный - умный, глупый
ОЛЕКСАНДР ГРІН
Віра у силу надії та справжнього кохання у повісті-казці Олександра Гріна «Пурпурові вітрила»
Більшість письменників у творах спираються на власний життєвий досвід, що зумовлює їхнє світосприйняття. З огляду на біографію письменника Олександра Гріна, сповнену поневірянь і бідності, його творчість здається чимось дивним. Загадковим, романтичним і чарівним постає в його зображенні світ. Тяжка дійсність не вбила мрії про світле і прекрасне. Грін завжди сподівався, що несподіване щастя прийде попри всі негаразди. Після тяжкої хвороби, не маючи ані грошей, ані власної домівки, він написав чарівну повість-казку «Пурпурові вітрила», сповнену любов'ю до життя, вірою в людей і всепереможну силу надії, здатної творити дива.
Піднесеність над буденним, мрія, надія і кохання — ось провідні теми його повісті. Нібито у головної героїні повісті-казки не було підстав сподіватися на краще: у Ассолі мати померла від злиднів, батько був змушений піти зі служби через те, що покарав мерзотника Меннерса, і заробляти виготовленням іграшок. Але на шляху дівчинки зустрівся старий збирач легенд і казок та подарував їй мрію про казкового принца, що приїде за нею на кораблі з пурпуровими вітрилами, і візьме «назавжди у блискучу країну, де сходить сонце і де зірки зійдуть з неба, щоб привітати тебе з прибуттям». Вразлива дівчинка повірила у цю обіцянку з такою силою, що врешті-решт ця мрія перетворилася на дійсність, хоча більшість мешканців Каперна вважали її напівбожевільною. В Ассолі наче жили дві особистості: «Одна була донька матроса, ремісника, що майструвала іграшки, друга — живий вірш, з усіма дивами його співзвуччя та образів, з таємницею сусідства слів, в усій взаємності їх тіней і світла, що падають одне на одне». Вона жила не буденністю, а мрією про кохання, «нам нелегко так зануритись у казку, їй було б не легше вийти з-під її влади та привабливості», — пише про Ассоль Грін.
Така відданість надії знайшла, нарешті, розуміння, і, хоча ніби нічого казкового не було в тому, що закоханий романтик Грей, дізнавшись про мрії дівчини, що справила на нього сильне враження своєю чистотою, гармонійністю та схожістю на «чарівне художнє полотно», купив пурпурову тканину для вітрил. Сама ситуація здіснення мрії є незвичайною та чарівною, але не нереальною: якщо одна людина кохає іншу, то в її змозі перетворити життя на казку, а таке бажання виникає лише тоді, коли кохання є справжнім, тим, що дарує, а не забирає усе собі. Та й Ассоль своєю відданістю, вірним чеканням, заслуговувала на кохання.
- Якщо не втрачати надії, будь-яка мрія може з часом здійснитися — стверджує нам своєю поетичною казкою письменник. Але для цього почуття мають бути глибокими, чистими і справжніми.
Усе можливе в цьому світі! Головне — вірити...
«Ночь перед Рождеством» — повесть, написанная русским писателем Николаем Васильевичем Гоголем. Входит в цикл «Вечера на хуторе близ Диканьки».
<span>Действие повести хронологически приурочено к эпизоду царствования Екатерины II — последней депутации запорожцев, состоявшейся в 1775 г. и связанной с работой Комиссии по упразднению Запорожской Сечи
.</span>
Мелкий чиновник Макар Алексеевич Девушки берёт на себя заботу о своей дальней родственнице Варе Добросёловой. Титулярный советник, не имея средств к существованию, пытается, тем не менее, помочь несчастной сироте, сняв для неё жильё. Несмотря на то, что Варя и Макар живут рядом, видятся они крайне редко: Девушкин опасается за репутацию Вари. Родственники вынуждены довольствоваться письмами друг к другу.
По рассказам самой Варвары Добросёловой можно судить о том, что детство её было достаточно счастливым. Семья жила в деревне, где отец служил управляющим имением некого князя П-го. Переезд в Петербург был вынужденным: Алексей Добросёлов потерял место управляющего. Нелёгкая столичная жизнь и многочисленные неудачи погубили отца Вари. Вдову Добросёлова взяла к себе в дом дальняя родственница Анна Фёдоровна, которая сразу же начала «попрекать куском» новых жильцов.
Чтобы возместить материальные «убытки», нанесённые Варей и её матерью, Анна Фёдоровна решила выдать сироту замуж за богатого помещика Быкова. К тому времени вдова Добросёлова уже умерла, и за Варю некому было заступиться, кроме Девушкина, который забрал сироту из дома Анны Фёдоровны. Необходимо было скрыть новый адрес Варвары от коварной родственницы.
Несмотря на все старания Макара, Варе Добросёловой пришлось выйти замуж за грубого и циничного Быкова. Девушкин истратил все имевшиеся у него скудные сбережения и уже ничем не мог помочь своей подопечной.