Жил был берюк он был одинок и жил в лесу . однажды в лесу он встретил например девушку и она ему очень понравился так же как и он ей. они пошли гулять по лесу так они долго общалиь и дружили . спустя некоторое время берюк и (придумаешь имя) стали жить вместе а ещё через некоторое всремя у них родились/лась/лся дети или ребёнок они назвали его (придумаешь) . ребёнок у них подрос и они переехали в город и всё у них было хорошо
Ефнут, богиня дощу, була улюбленою дочкою Бога Сонця Ра і допомагала йому підтримувати світовий порядок. Але одного разу, коли Тефнут була ще дуже молода, вона посварилася з батьком і втекла далеко на південь, в Нубійську пустелю. Втративши дочки, Ра був невтішний, але ще гірше довелося смертним мешканцям Єгипту: ледь Тефнут покинула країну, як там почалася страшна посуха, сонячні промені мало не до дна пропалювали Ніл, і Велика Річка обміліла, і прийшли з Нубії піщані бурі. Посіви не могли зійти на позбавленій волозі землі, люди гинули від спраги і голоду, а поруч з ними гинули знесилені звірі і птиці. Тоді великий Ра закликав до себе сина, бога вітру Шу, і сказав йому: — Іди до Нубії, розшукай там Тефнут і в що б те не стало приведи її назад! Шу, який і сам тужив за сестрою, не змусив просити себе двічі. У зовнішності лева він негайно відправився до Нубії і незабаром відшукав Тефнут: перетворившись на дику кішку, вона полювала в пустелі на антилоп. Але як не умовляв Шу сестру повернутися до Єгипту, як не намагався розжалобити її розповідями про бідування, що обрушилися на країну в її відсутність, розгнівана Тефнут навіть слухати його не побажала. Наричав на брата, дика кішка повернулася до перерваного полювання, а Шу ні з чим з’явився до батька і розказав йому, що Тефнут нізащо не бажає залишати Нубійську пустелю. — Так, видно, вгамувати мою доньку повинен той, хто хитріший тебе, — в задумі промовив Ра і послав за богом Тотом, наймудрішим з єгипетських богів. А треба сказати, що елліни недарма ототожнювали Тота зі своїм пролазливим богом Гермесом — Тот був настільки ж різнобічний в своїх талантах, як і Гермес Трисмегіст — Тричі Найбільший. Тота шанували як бога Місяця і мудрості, як винахідника писемності, геометрії, астрономії і календаря, як покровителя магії та медицини.
В сказке А.С.Пушкина одним из главных героев является золотая рыбка. Этот персонаж представлен в сказке, как добрый и справедливый герой.
После того, как старик поймал рыбку, она взамен на его доброе дело, ответила добром. Он отпустил её, тем самым сохранив золотой рыбке жизнь, а она исполнила его желания и образумила старуху потому, что та была жадной.
<span>"Городня" -Исполнен чувствительности рекрут - крепостной интеллигент, рассказывающий путешественнику свою историю в главе "Городня". Комментаторы отмечали, что образованный рекрут - единственный в книге крестьянин, с которым путешественник находит общий язык. И в начале, и в середине, и в конце путешествия героя-дворянина не принимают ни крепостные, ни свободные крестьяне. Путешественник не может найти общего языка ни с пахарем в Любанях, ни с семьей Анюты в Едрове, ни с крепостной крестьянкой в Пешках. В «Городне» говорит о «пронзающем сердце вопле женщин и детей и старцев» , и эта деталь создает атмосферу безысходности и горя. </span>
1.Романс.
Однозвучно гремит колокольчик и дорога пылится слегка.
2.На стихи Пушкина Зимняя дорога.
По дороге зимней,скучной
Тройка борзая бежит,
Колокольчик однозвучный
Утомительно гремит.
3.На стихи Толстого
Колокольчики мои,
Цветики степные!
Что глядите на меня,
Тёмно-голубые?