Каролінгське Відродження – це стрибок, культурний підйом, який стався в VIII-IX століттях, під час існування імперії Карла Великого. Він охопив усі королівські династії Каролінгів, які розташувалися на території Німеччини і Франції. Термін Каролінгське Відродження був введений у 30-х роках 19 ст. французьким істориком Жан-Жак Ампером. У чому суть Каролінгського Відродження? Воно виразилося в утворенні шкіл, залученні освічених діячів до королівського двору, в розвитку образотворчого мистецтва, архітектури, літератури. Центром Каролінгського Відродження став гурток, створений при дворі Карла Великого. Іншими словами його називали «Академією» та нею керував Альбін Алкуїн – англосаксонський автор підручників філософії, богословських трактатів, математики. Він був ученим і радником Карла Великого, абатом Турського монастиря. Каролінгське Відродження стало можливим завдяки злиттю релігійної та інтелектуальної тенденцій. Воно породило нове мистецтво рукописної мініатюри, піднісши його на надзвичайно високий рівень. Фарби та золото темпери відрізняли писання, що призначалися для двору імператора. Прикладом цього може служити малюнок в Утрехтському псалтирі, виконаний пером. У ньому швидкі, лінеарні штрихи створюють ефект незвичайної виразності. Досягнення Каролінгського Відродження Крім того, що були відкриті світські і монастирські школи, велися викладання світських предметів. Серед них були – богословські дисципліни, граматика, риторика, арифметика, діалектика, астрономія, музика, природознавство, а також іноземні мови. Особливого розвитку досягла філософія і агіографія. Вчені і філософи складали цикли сказань і легенд. У монастирях і містах стали вперше вести аннали, які продовжували наступні покоління хроністів: Королівські аннали, Фульдського аннали. Але в другій половині ІХ століття почалися зміни в духовному житті суспільства заходу і Каролінське відродження змінилося спадом.
Древнерусское христианство — это греко-православное христианство. Пришло
оно на Русь из Византии; приняв его, Русь включилась в
религиозно-культурный мир Восточной Церкви. Церковная жизнь на Руси
складывалась в тесной взаимосвязи с развитием духовной культуры
Восточной Церкви, особенно в ее византийском выражении.
Становление
государственности протекало у восточных славян в VI-IX вв., завершилось
оно созданием Киевского государства. В эту эпоху славяне поддерживали
хозяйственные связи с Северным Причерноморьем, с Крымом и
Константинополем. Вся Черноморская область уже с I столетия была ареной
христианской проповеди. К IV в. относятся первые исторические
свидетельства о греческих епископах в Крыму. Христианская проповедь
распространялась там весьма успешно, со временем число кафедр выросло до
пяти; епископы Крыма окормляли не только греко-христианское население
Крыма, северной Таврии, северного и юго-восточного побережья Азовского
моря, но и кочевые племена обширных степных пространств.
Христианская
проповедь Византийской Церкви достигла и восточных славян. Сейчас уже
совершенно неопровержимо доказано, что христианство проникло в Киевское
государство задолго до обращения князя Владимира
№1 +,--,+,--,+,+
№2 (1)помнили о всеобщей любви
(2)многие стали воспринимать образ троицы как призыв преодолеть распри и объединить людей Русской земли
(3)избавлялись от "ненавистной раздельности"русские люди укреплялись духом,обретали веру и надежду.
№3 1)великокняжеский ярлык
2)Москва была обнесена новым белокаменным кремлём
3)большинство признали себя младшими братьями Московского князя
4)междоусобицы в Золотой Орде
5)битва на реке ВОЖ