Петр Андреевич Гринёв – главный герой повести Пушкина «Капитанская дочка» . Один из немногих лиц произведения, которого мы действительно можем назвать Героем. Ему присущи такие черты характера, хотя бы одну из которых сейчас очень сложно встретить, что говорит о том, что в наше время людей, с собранными воедино героическими качествами, не существует. Гринёв воплощает и доказывает на протяжении всей повести свою верность и преданность. Казалось бы, удивительно, откуда взялось это светлое чувство? Ведь учитель-француз не учил Петра этому, так как сам «не был врагом бутылки» , и, наверняка, был далёк от высоких материй. Оказывается, родители (в особенности отец) , воспитали Петрушу так, что он и в мыслях представить себе не может предательства. Его с самого детства окружали преданные люди, и юноше трудно понять то, с какой легкостью Швабрин переходит на сторону Пугачева, ведь сам он, уже присягнув императрице, не может даже помыслить об измене. В самый, казалось бы, безнадёжный момент, Гринёва спасает его доброта. По дороге в Белогорскую крепость Петруша отдаёт свой заячий тулуп вожатому, который, как мы узнаём впоследствии, оказался Пугачевым.
Отдельного внимания заслуживает реакция Петра на калмыцкую сказку, рассказанную ему Пугачёвым по дороге в Белогорскую крепость. Смысл её заключается в том, что человек может выбрать два пути в жизни. Символом первого является орёл – птица свободная, красивая, живущая короткую, но яркую жизнь. Символом второго является ворон – мудрая, но прозаичная птица. Пугачёв сравнивает себя в орлом: он готов прожить короткую, но насыщенную жизнь. На что Гринёв отвечает ему: «…жить убийством и разбоем, значит по мне, клевать мертвечину» . Эта фраза характеризует Петрушу как мирного человека, не созданного для войны.
Невероятное благородство проявил Гринёв, спасая свою возлюбленную из плена Швабрина в Белогорской крепости. И позже, на суде, он «не оправдался перед судом» и был готов уехать в ссылку в Сибирь «потому только, что не хотел запутать» имя Маши. Разве это не является доказательством Великой Любви?
Марья Ивановна Миронова очень похожа на своего жениха. Её отличала верность и бесстрашие, способность оказать сопротивление такому жестокому человеку, как Швабрин. Она не побоялась отправиться в Петербург, к императрице, чтобы просить освобождения Гринёва, и спасает честь и жизнь своего любимого.
<span>Благородство, честь, упорство, а самое главное – верность в любви Петра Гринёва и капитанской дочки принесли им счастье. Именно потому, что сейчас всем нам не хватает этих качеств, повесть Пушкина нашла отклик в наших сердцах.</span>
Кожен народ має свої книги, що беруть витоки з далекого
та стародавнього фольклору. Національні літератури відображають специфіку життя
– образ думки людей різних країн, їх культуру, побут і традиції. Мистецтво
слова кожного народу оригінальне і своєрідне.
Але є проблеми, які хвилюють всіх людей у всі часи,
незалежно від їх національності, умов життя, соціального стану. Кожне покоління
знову і знову ставить перед собою глибокі філософські питання: що є життя і
смерть, що є любов, як влаштований світ і людина, в чому сенс життя, які
цінності стоять вище всього, що є Бог... Ці питання відображаються, в тому
числі і в літературі, і носять назву «вічних мотивів».
Одним із загальновизнаних геніїв світової літератури, що
розкрили глибини людської душі, є англієць У. Шекспір, який жив у 16
столітті. Його п'єси – глибоко філософські твори, що зачіпають важливі питання
буття. Так, трагедія Шекспіра «Гамлет» малює вічний конфлікт, протиборство
людини і навколишнього світу.
Герою трагедії, молодому принцу Гамлету, відкривається
страшне: він дізнається, що його батька в боротьбі за престол отруїв рідний
брат. У цьому злочині брала участь і мати Гамлета – королева Гертруда.
Юний герой знаходиться в жаху і повній розгубленості. Він
розчаровується у всьому світі і всіх людях – чого можна очікувати від них ,
якщо найближчі виявилися підступними і цинічними зрадниками?
Таким чином, Гамлет виявляється один на один з
несправедливим світом, а, вірніше, зі своїми ілюзіями щодо цього світу. Він
починає сумніватися в цінності і доцільності життя взагалі – якщо зло таке
сильне і непереборне, чи є сенс жити?
Але поступово Гамлет розуміє і приймає свою місію – «вправити»
суглоби «часу», що вивихнулися. Він вступає в боротьбу зі Злом, бажаючи
відновити справедливість, «хід часу» і співвідношення Світла і Темряви. У
результаті цього протиборства герой вирішує для себе багато питань, основним з
яких є питання про сутність смерті. У підсумку він приходить до усвідомлення,
що смерть перетворює людину в ніщо, а життя – це вічне протиріччя між
реальністю та ідеалами.
<span>Таким чином, вічні мотиви у світовій літературі
допомагають висвітлювати важливі сторони людського буття, вони пов'язані з
глибокими філософськими проблемами. Людині завжди важливо було зрозуміти, хто вона,
де знаходиться і куди йде. Світова класика відповідає на ці питання, допомагає
читачеві знайти своє місце в житті, зрозуміти і засвоїти неминущі цінності,
розставити свої пріоритети.</span>
Мне лично очень понравилась эта сказка,она очень интересная!
После ссылки его посадили к одному очень богатому человеку писателем писем и он когда писал письма за свой срок наказание у него проснулось вдохновение и с тех пор и начал писать стихи