Світ, у якому живе ліричний герой Лорки, сповнений трепетного життя. Тут усе бринить, звучить, співає, плаче, кричить, танцює, ридає. Яскравим прикладом такого художнього світобачення і світорозуміння є вірш «Гітара». Специфіка авторської манери складається тут з таких чинників, як: гнучкий ритм — короткі рядочки, після кожного зміна паузи; система повторів, риторичних окликів; монологічний характер оповіді і персоніфікація гітари як живої істоти:
^ Плаче, як вода,
що рине з яру,
плаче, як вітер,
що жене хмару...
вона ридає
за даллю...
А-ой, гітаро!
У серці п'ять ножів
одним ударом!
Слід звернути увагу на суцільну метафоризацію поетичної тканини тексту. Головний, домінуючий троп, який формує весь текст, — це персоніфікація гітари. Вона — жива істота, яка діє самостійно, незалежно від гравця. Такий троп називається метагоге. Це різновид метафори, який характеризується тим, що неживий об'єкт діє так, як живий. Головний прояв духовності гітари, а вона тут є суб'єкт дії, — це плач. У свою чергу плач — це гра, і ця гра безкінечна, вічна і трагічна. Сам образ плачу — сумний образ, прояв туги. Але у Лорки він набирає трагічного характеру завдяки системі порівнянь і паралелізмів. Наприклад: «плач» зіставляєтья з таким розгорнутим порівнянням:
^ Так, прощається птиця з життям
під загрозою жала змії.
Гітара як жива істота вписана в навколишній світ, вона частина цього світу. Вода, вітер, пісок, хмари — оточення, в якому існує, тобто плаче гітара, — теж живе, персоніфіковане. Тут усе пульсує, дихає. До цього життя спонукає гітара: вода плаче, вітер плаче; захід плаче, сумуючи за світанком (антитеза); «плаче стріла за ціллю»; «плаче пісок гарячий»; «плаче в голім гіллі пташка остання», і цей плач стає світоглядною константою Лорки, фактором його світосприйняття.
Попробуйте на слух, находите аудиозапись со стихотворением или отрывком и вуаля. Правда, во втором случае будет сложнее найти запись. Можно попытаться записать на диктофон и прослушивать, например.
Риторическое обращение — стилистическая фигура: обращение, носящее условный характер. В нём главную роль играет не текст, а интонация обращения. Риторическое обращение часто встречается в монологах. Главной задачей риторического обращения является стремление выразить отношение к тому или иному лицу либо предмету, дать ему характеристику, усилить выразительность речи. Риторическое обращение никогда не требует ответа и не несет в себе вопрос.
Риторическое обращение, так же как риторическое восклицание и риторический вопрос, — своеобразные обороты речи, усиливающие её выразительность. Отличительной чертой этих оборотов является их условность, то есть употребление вопросительной или восклицательной интонации в случаях, которые по существу её не требуют, благодаря чему фраза, в которой употреблены эти обороты, приобретает особо подчёркнутый оттенок, усиливающий её выразительность.
Сказка о Бабе Яге и ее дочери Марусе.Живёт Баба-Яга в своей избушке,а с ней вместе дочь Маруся.Вот исполнилось ей 15,и говорит она Бабе Яге:-Не буду я жить в твоей избушке.Тут совсем худо.Такой как ты,злючкой,я не буду.Поеду по белу свету.-Я тебя вырастила,выкормила,выросла ты.Можешь ехать.Только возьми с собой хлеба подгорелого да мыса недожареного.Взяла Маруся еду и поехала в село.Увидела царевича Ивана и влюбилась.Подходит и говорит:-Здравствуй,Иван-царевич!Еду я счастья искать,но влюбилась в тебя с первого взгляда.Замуж за тебя пойду.Согласился Иван-царевич,сыграли они свадьбу,и стали жить во дворце,а иногда и Бабу-Ягу матушку навещали
<u></u>Я живу в Красноярском крае и обожаю его.Это один из самых больших субъектов РФ.В нем содержится большая часть Российских запасов полезных ископаемых.В нем более трехсот тысяч озёр. И я могу в любой момент собраться и пойти на рыбалку. Так же по моему родному краю течёт одна из самых крупных рек мира-Енисей. Она прекрасна. Я несколько раз был на Енисее и несколько часов любовался её красотами. Наш регион очень богат и красотами и материальными ценностями. Когда я вырасту я никогда из него не уеду.,.