Сидит на окошкеКак будто бы кошка.Усы, как у кошки,И хвост, как у кошки.И все, как у кошки.Но это не кошка.А, кто?<span>(Кот.)
</span>Он мяукал у дверей?Открывайте мне скорей,Очень холодно зимой!Кто же просится домой?(Кот.)
Глазки – изумрудные,Шубекейка – пуховая,Песенки – разлюбезные,Коготки – железные.<span>(Кошка.)
</span>Ночью он совсем не спит,Дом от мышек сторожит,Молочко из миски пьет,Ну конечно это – (кот.)
У порога плачет,Коготочки прячет.Тихо в комнату войдёт,Замурлычет, запоёт.(Кошка)<span> </span>
<span>"Слепое сердце" на мой взгляд - это элементарное безразличие людей к бедам и горестям окружающих. Когда инвалид упавший с коляски просит окружающих помочь ему - многие проходят мимо, сделав вид что читают или разговаривают по телефону. Вот это и есть слепое сердце, которое видит, но сознательно не идет на помощь ибо боиться "опуститься" в глазах окружающих: "дескать никто не помогает, а я почему должен пачкаться? ". Вот так. В нашем падшем мире равнодушие один из самых главных пороков человечества
</span>
Книга увлекательная, интересная, поучительная. Читается легко, на одном дыхании. Сюжет книги необычен. Присудствие реальных исторических личностей позволяют окунуться в историю Российского государства. Исползованные автором пословицы и поговорки делают произведение поучительным. Любовь Маши и Петра заставляет переживать и сочувствовать героям. В целом книга, по моему мнению, достойна называться лучшим историческим романом.
Хорошо отнеслись потомучто это написано с чувством
На долю головного героя випало велике випробування: він сліпий від народження, і повинен поступово прийти до розуміння своєї цінності і необхідності в цьому світі. Спочатку йому складно спілкуватися з однолітками, але поява в його житті Евеліни приносить йому чимало приємних хвилин: він знаходить подругу, близьку людину. По суті, Петро хоче знайти своє місце в житті, але спочатку йому потрібно прийняти факт власної сліпоти. Довго він не може змиритися з тим, що не такий як всі, що не бачить світ. Він повинен прийти до розуміння того, що володіє великим талантом, і захотіти його розвинути до високого рівня. Багато в чому досягнення цієї мети сприяє вплив дядька Максима, який вигадує для племінників нові випробування. Ми бачимо, як з недовірливого і невпевненого юнака Петро поступово стає сильною людиною, люблячим життя. Коли він перестає жаліти себе і починає дихати на повні груди, результати не змушує на себе чекати: і ось Петро вже сліпий музикант.