Н.М. Рубцов<span> в первой строфе даже два раза </span>использует<span> модель («</span>березы<span> — слезы» и «</span>берез<span>— слез»), но </span>рифма<span> от этого не выглядит </span>навязчивой, а лишь усиливает музыкальное звучание <span>стихотворения.</span>
Саме найцінніше в житті людини – її життя. Сутність вижити, закладена природою на клітинному рівні. Але люди істоти соціальні. І з цієї точки зору, на мою думку, в житті головне почуття любові. Любові до родини, матері, моїх майбутніх дітей. Та все ж найголовніше почуття, це любов до коханої людини. Без ньго не можливо бути ні дитиною, ні матір’ю,
Сидячи за комп’ютером, як завжди на сайті «Вконтакті», і читаючи різні статуси я задумалася, так що ж таке любов? У чому вона полягає?
Пишуть дуже багато статусів про те, як страждають від кохання, про те який біль воно їм приносить, як люди здійснюють зради у відношеннях один одного, про обман, брехню і образи. Але хіба це любов? Адже якщо любиш людину, ти ніколи не захочеш зробити йому боляче, на зло, не захочеш зачепити його почуття до тебе. Виходить це просто людський егоїзм. Коли любиш, то хочеться піклуватися про людину, хочеться, щоб він усміхався, хочеться робити його щасливим. Адже отримуючи нескінченні образи від рідної людини, ти перестаєш йому довіряти, ти вже не можеш бути в ньому впевнена, постійно шукаєш підступність. І чим більше цих образ і переживань тим більше стає прірва. І ось вже рідні люди стають зовсім чужими, вони можуть продовжувати бути разом, але зустрічі починають приносити менше радості, ти перестаєш бачити в людині своє майбутнє, або не бачиш його зовсім.
Так що ж виходить, це і не любов взагалі, а лише наслідки симпатії, закоханості, пристрасті? Адже неможливо назвати любов’ю те, що не має сенс
Ответ:
Объяснение:
ОНЕ́ГИНСКАЯ СТРОФА́ — четырнадцатистишная строфа А. Пушкина в его романе «Евгений Онегин» . Это — самая емкая форма строфы в русской поэзии. Ее можно сравнить только с сонетом, имеющим также 14 рифмованных стихов, но в ином расположении. На изобретение строфы Пушкина натолкнуло, возможно, одическое стихотворение Г. Державина «На новый 1797 год» , состоящее из трех циклов; в каждом цикле первая строфа состоит из 10 стихов, следующие за ней три строфы содержат в себе по 14 стихов. Державинская 14-стишная строфа состоит из четырех частей: четверостишие с перекрестными рифмами, двустишие со смежными рифмами, четверостишие с перекрестными рифмами и заключительное четверостишие с охватными (опоясанными) рифмами. Державинская строфа не удержалась в русской поэзии; главный недостаток ее заключается в том, что двустишие со смежными (женскими) рифмами находится после первого четверостишия, между тем форма двустишия как нельзя лучше подходит для строфической концовки, что и понял Пушкин, придавший этому заключительному двустишию, помимо энергичного звучания (мужские рифмы) , характер афоризма или пуанта. Стих в О. с. — четырехстопный ямб. Система рифмовки такая: в первом четверостишии — перекрестные рифмы (женская и мужская) , во втором четверостишии — смежные (две женские и две мужские) , в третьем — охватные (опоясывающие) ; заканчивается строфа двустишием с мужской рифмой. Следовательно, схема рифмовки в О. с. такова: AbAb CCdd EffE gg (прописные буквы — женские рифмы, строчные — мужские) . В державинской же строфе схема рифмовки следующая: AbAb CC dEdE fGGf.
Источник: http://feb-web.ru/feb/kps/kps-abc/kps/kps-1851.htm
<span>сказка о Золотом Петушке. Царь Дадон.
</span>
А у нас во дворе поросенок рылсы рылся и обнебо хвостом зацепился