Экватор - линия сечения земной поверхности плоскостью, проходящей через центр Земли, перпендикулярно оси ее вращения. Длина экватора - 40075.696 км. По линии экватора день всегда равен ночи.
экватор - делит земной шар на Северное и Южное полушария.
1 мало еды для скота и населения
2не хватало еды
3нужны новые територии для скота и огородов
4охота земледелие скотоводство
5низнаю
Наиболее благоприятный климат в Северной Америке наблюдается на западном и восточном побережьях в средних широтах (главным образом на территории США - районы городов Вашингтон, Бостон, Нью-Йорк на востоке и Лос-Анджелес, Сан-Франциско, Сиэтл на западе). Именно там наблюдается наибольшая плотность населения. В целом в Северной Америке наблюдаются все те же климатические пояса, что и в Евразии, от арктических пустынь до экваториальных дождевых лесов (в Центральной Америке).
Недостаток пресной воды испытывают пустынные районы юго-запада США и значительной части Мексики. Причина - пустынный климат этих земель, крайне засушливый, кроме того, горы Кордильеры и Скалистые горы мешают проходу воздушных масс с осадками от Тихого океана.
Причина смены природных зон Северной Америки та же, что и в Евразии - широтная зональность. Последовательность тоже точно такая же.
Куба и Мексика находятся на юге Северной Америки (Куба - остров), США в центральной части, Канада - на севере.
Остров Гренландия принадлежит Дании, но пользуется автономией.
По отношению к экватору РК севернее.
По отношению к нулевому меридиану восточнее.
Протяжённость РК с севера на юг примерно равна 1700 км.
Между 40 и 55 градусами северной широты = > 15 градусов.
Протяжённость РК с запада на восток примерно равна 3000 км.
Между 45 и 87 градусами восточной долготы = > 42 градуса.
Генетичний фонд — це сукупність видів рослин і тварин Землі. Як вже було показано, видовий склад живих організмів Землі сформувався протягом її тривалої геологічної історії. Серед мільйонів видів організмів немає «непотрібних» чи «шкідливих» - кожен із них виконує свою роль у біосфері, кожен — унікальне творіння природи. Зникнення будь-якого виду живих істот — це непоправна втрата для генетичного фонду Землі, оскільки вид, який щез, вже ніколи не зможе відродитись. А між тим, організми, непотрібні нам сьогодні, чи навіть «шкідливі», мають невідомі нам потенційні можливості, про які ми можемо навіть не здогадуватися. Згадаймо, наприклад, отруйних змій. Хто з хлопчаків (а то й дорослих), вгледівши гадюку, не хапається за камінь чи палицю, щоб неодмінно вбити «цього гада»? Але ті ж гадюки, наприклад, винищують безліч мишей, пацюків, ховрахів та інших шкідників, що псують, поїдають дуже багато зерна та інших продуктів харчування. А отрута змій — безцінна сировина для виробництва ліків, і сьогодні суха отрута деяких змій на міжнародному ринку цінується дорожче золота!
<span>Рідкісні й вимираючі види рослин і тварин повинні особливо ретельно охоронятися. Для цього в місцях їхнього проживання організують заповідники, де середовище має залишатися в недоторканому людиною вигляді. Ці види заносяться в Червону книгу, а насіння рослин і статеві клітини тварин зберігають у спеціальних генетичних сховищах або банках. Один з найвідоміших таких банків — Насіннєвий фонд, було створено в 20—30-ті роки в Ленінграді видатним російським генетиком М. І. Вавіловим. Цей учений та його послідовники зібрали по всьому світу тисячі зразків насіння дикоростучих злаків, у тому числі предків пшениці, жита, ячменю та інших цінних рослин. Сам Вавілов трагічно загинув у сталінських таборах, але його учні в умовах блокадного Ленінграда, пухнучи й помираючи від голоду, зробили неможливе — зберегли це безцінне зібрання генетичного матеріалу</span>