<span>деревянный, берестяной или металлический короб на лямках для сбора ягод, грибов, рыбы, на 2 – 5 вёдер.</span>
У частинах від 1 до 4 описано життя дитини і матері. Жінка підкидає дитину під воротами двох старих бездітних хуторян Насті і Трохима. Ідилічно змальоване їх подружнє життя: вони зростали разом, побрались, важкою працею заробили собі статок. Але велика печаль спіткала обох — не мали вони дітей. Тому великою радістю для старих став їх прийомний син Марко. Через деякий час у домі з’являється молодиця, яка проситься у найми, бо ж тепер багато клопотів, у домі дитина. Важливим моментом у сюжеті повісті є готовність Ганни служити за будь-яку плату. Але вражає справедливість, чесність, вміння поважати працю Трохима. Він твердо знає, що важка праця коштує хороших грошей. Наймичка несамовито працювала, у рядках поеми описано як день і ніч не відходила молодиця від Марка, робила важко і самовіддано, спокутувала чим могла свій гріх. І тільки вночі дозволяла собі плакати. З четвертої по восьму частину Марко — дорослий, його мати-наймичка уже стара жінка. Марко чумакує, його прийомну матір поховали, а старий дід ледь пережив таку втрату. Перенести це нещастя йому помагала Ганна, вона весь цей час у родині, помітно, що вже давно вона стала її членом. Наймичку питає Трохим про те, з ким слід одружувати Марка. Мудрою і вистражданою колись була порада наймички. Нехай сам чоловік вибирає собі пару, саме так вчиняють люблячі й розумні батьки. Не шукаючи вигоди, вони дають дитині самій вибирати собі долю. Але відмовляється стати наймичка запрошеною матір’ю. Насправді вважає себе жінка великою грішницею, бо підкинула свою дитину. Суворо вона себе карає, а ще й скромна за характером і бідна, тому думає, що не має ані морального, ані соціального права сидіти запрошеною матір’ю на весіллі серед чесних і багатих людей. Уходить Ганна замість весілля у паломництво до Києва. Дорогою Працює, а коли вертається до Марка, завжди гостинці несе всій родині. Тільки собі нічого не купує. Така самовідданість породжує і у невістці Катрі повагу до старої. Вона миє старій ноги, пропонує відпочинок і подальше спокійне життя у родині. Але Ганна продовжує спокутувати, вимолювати свій гріх: до самої смерті ходить молитися у Київ. І тільки перед самою смертю повертається до Марка. Готова вона унести таємницю народження Марка із собою у могилу, але той уже повернувся з чумакування. І зізнання матері стає кульмінацією поеми. Жінка вважає, що все життя «каралася», тобто себе карала за свій гріх, а перед смертю можна сказати, що вона справжня матір Марка. Дуже зрадів Марко, бо любив Ганну все життя як матір. Але своїм останнім покаранням зробила Ганна неможливість відчути синовнє визнання і любов.
<span>Вениамин Каверин "Легкие шаги"
План:
1)Встреча Петьки с девочкой из снега.
2)Трубочный Мастер и его догадки.
3) Институт Вечного Льда и Снегурочка.
4)Настенька и Тулупов.
5)Пропала девочка, из породы Снегурочек.
6)Спасение ласточки Пекарем.
7)Ожидание весны.
8) <span>Свидетельство о рождении обыкновенной девочки.
</span><span>9)Проводы дяди Кости.</span><span>
</span></span>
Простая сельская труженица,потерявшая здоровье и силы в колхозе,с обычной внешностью и мозолистыми руками-это портрет Матрёны. Морщины изрезали её лицо,солнце и ветер высушили кожу,морозы застудили спину,а остальное надорвал непосильный труд.Нетронутыми остались лишь глаза,в которых светилась доброта и отзывчивость, которые излучали свет и тепло души.
Всю жизнь Матрёна помогает другим,не отказывая в помощи никому.Работая в колхозе,делая самую тяжелую работу для других, Мартёна ничего не просит для себя.
На таких простых труженицах держится вся страна,но отношение к ним неоднозначно,люди не понимают бескорыстия и доброты Матрёны.Дом для Матрёны-это всё,символ жизни и семьи,без которой она осталась. Автор восхищается своей героиней, постепенно узнавая её судьбу,он ошеломлён особой миссией Матрёны,которую до него никто не замечал.Для Солженицына Матрёна-это воплощение моральных и духовных христианских ценностей,на которых держится земля русская. Автор называет Матрёну "праведником,на котором село держится".
эпитеты («родимый дом», «голубую Русь», «золотою лягушкой»,
«на тихой воде»),
бедных небес, седых журавлей, нежность грустную, тощие дали, юные года ...
метафоры («березняк…теплеет
матери старой грусть», «седина у отца пролилась
в бороде», «листьев…дождь»), ситцем небес
олицетворения («долго
петь и звенеть пурге», «стережёт голубую
Русь старый клён на одной ноге», «тот старый клён
на меня похож»,
сравнения («золотою лягушкой луна распласталась»,
«словно яблонный цвет, седина»)