2 вересня 1945 р. закінчилася найкровопролитніша в історії людства друга світова війна, в якій пе ремогла антифашистська коаліція народів і держав. Ця перемога мала історичне значення.
1. Це була перемога прогресивних сил людства над фашистською реакцією, над державною системою німецько-нацистської та японсько-мілітаристської тиранії й поневолення народів, над нелюдською ідеологією фа шизму. В досягнення перемоги найвагоміший внесок зробили народи й армії передусім СРСР, США, Англії, Франції та Китаю. Важливу роль відіграли інші Об'єдна ні Нації — члени антигітлерівської коаліції. Назавжди ввійшли в історію героїчні дії Польської й Чехословацької армій, що воювали разом з Червоною Армією, мужня боротьба партизанів, патріотів-підпільників, учасників рухів Опору в Албанії, Болгарії, Югославії, Франції, Гре ції та інших окупованих фашистами країнах.
2. Вирішальний внесок у перемогу зробив Радянський Союз. Червона Армія розгромила й взяла в полон 507 (з 587) німецьких дивізій і близько 100 дивізій сателітів Ні меччини, знищила приблизно 75% її бойової техніки. Понад 10 млн. німецьких солдатів і офіцерів навіки зали шилися в радянській землі. Союзники розгромили 176 дивізій гітлерівського райху та його сателітів.
У нещадних битвах збройні сили СРСР зламали хре бет головним силам гітлерівців. Фашистські війська так і не здобули Москви, Ленінграда, Сталінграда. Зате Черво на Армія штурмом оволоділа Берліном, а перед цим — Бухарестом, Будапештом, Віднем, визволила Варшаву, Прагу тощо.
3. Перемога була досягнута великою кров'ю в найбіль шій в історії людства війні. В цій війні брали участь на роди 61 держави, понад 80% людства. Бойові дії прохо дили на території 40 країн Європи, Азії та Африки. Було мобілізовано понад 110 млн. чоловік, за неповними дани ми, вбито більше ніж 31 млн. військовослужбовців і понад 32 млн. цивільного населення, 35 млн. чоловік поранено.
Радянський Союз втратив 27 млн. чоловік убитими (да леко не остаточна цифра), Німеччина — 13,6 млн., Ки тай — понад 10 млн., Польща — 6 млн., Японія — 2 млн., США — 405 тис., Англія — 375 тис. тощо. Тільки в Укра їні гітлерівці вбили 4 млн. мирних жителів, понад 2,2 млн. примусово вигнали на роботу в Німеччину.
4. Перемога антифашистської коаліції привела до кар динальних змін у міжнародних відносинах та у внутрішньому житті більшості країн світу. Вона врятува ла народи світу від фашистського поневолення, відкрила шлях до демократичних перетворень. Червона Армія визволила від фашистського рабства 10 країн Європи й частково 2 країни в Азії (загалом з населенням близько 200 млн. чоловік). Понад 1 млн. радянських солдатів та офіцерів загинули в боях за їхню свободу, в тому числі в Польщі — понад 600 тис. чоловік, Чехословаччині — 140 тис., Угорщині — 140 тис., Румунії — 69 тис., Авст рії — 26 тис., Югославії — 8 тис., Китаї — 8 тис., у Німеч чині — 102 тис. чоловік тощо.
5. Перемога відкрила шлях до могутнього піднесення національно-визвольного руху в Азії, Африці та Латин ській Америці, врешті-решт привела до розпаду колоні альної системи. На її уламках пізніше виникло понад 100 нових держав. 6. Перемога підтвердила життєву необхідність для всього людства міждержавного співробітництва заради миру. І нині гарантом міжнародної безпеки залишаються співробітництво і взаєморозуміння демократичних дер жав, передусім великих ядерних держав сучасності.
7. Перемога в другій світовій війні сприяла підвищен ню міжнародного авторитету Радянського Союзу, поси ленню його впливу на світову політику. Якщо перед вій ною СРСР підтримував дипломатичні відносини з 25 дер жавами, а в червні 1941 р. — тільки з 10, то в роки війни 32 країни офіційно встановили з ним нормальні зв'язки. В кінці війни Радянський Союз мав дипломатичні відноси ни з 52 державами. (В 1990 р. це число досягло 143.) Жод на серйозна міжнародна проблема вже не могла вирішува тися без Радянського Союзу. Після розпаду СРСР в 1991 р. торжество й славу Перемоги свято бережуть наро ди незалежних держав,
Кровная месть это к примеру убили твоего отца и ты мстишь за него, или девушку или маму и что то в этом роде.
Новый уровень развития производительных сил, переход к пашенному земледелию при складывании отношений личной и земельной зависимости придал новым производственным отношениям феодальный характер.
Следует отметить, что термин «феодализм» во многом условен, так как феод (позднелат. feodum ) - только одна из форм средневековой собственности в западноевропейском регионе.
Тем не менее под феодализмом следует понимать аграрное (доиндустриальное) общество эпохи Средневековья и начала Нового времени, для которого характерны:
1) сочетание крупной земельной собственности с подчиненным ей мелким крестьянским хозяйством;
2) владение землей - привилегия людей, несущих военную или государственную службу;
3) земля становится основным средством извлечения богатства;
4) натуральный характер хозяйства;
5) корпоративная (сословная) организация как правящего слоя, так и непосредственных производителей (крестьян, ремесленников);
6) господство религии в духовной сфере, т.е. в культуре , идеологии, мировоззрении людей.
Процесс развития феодализма во всех раннесредневековых государствах Европы был однотипен (в том числе и на Руси).
Во-первых, на начальном этапе развития феодальных отношений непосредственные производители были подчинены государственной власти . Последняя опиралась на служилую знать правителя (короля, князя ), совпадающую в основном с государственным аппаратом. Основной формой зависимости крестьян были государственные подати : поземельная подать (дань), судебные подати (виры, продажи) и т.д.
Во-вторых, постепенно происходит складывание индивидуальной крупной земельной собственности (так называемая сеньориальная, или вотчинная).
В современной исторической науке существуют две основные концепции, по-разному трактующие вопросы политического, социального и экономического устройства древнерусского государства.