Восстание Емельяна Пугачева (Крестьянская война, пугачевский бунт) среди прочих регионов охватило и Башкортостан. Крупные силы повстанцев осадили Уфу, в других районах Башкирии на стороне постанцев поднимались местные. Одним из сподвижников Пугачева был башкир Салават Юлаев, который действовал в том числе и в этих районах будущей республики.
Булгаков - его читают, его произведения экранизируют.
Станиславский - русский театральный режиссёр, актёр и преподаватель. Основатель знаменитой актёрской системы, которая на протяжении 100 лет имеет огромную популярность в России и в мире.
Ахматова, Цветаева - нет такого человека, который хотя бы раз в жизни не слышал хотя бы одно стихотворение из творчества этих поэтес. Даже если это только в формате песен из "Иронии судьбы" ))). Я уже не говорю о ценителях поэзии.. .
Сергей Эйзенштейн - его фильмы "Иван Грозный", "Александр Невский", "Броненосец Потемкин" - классика, а "Броненосец Потемкин" входит в список десяти лучших фильмо всех времен и народов, составленном 58 кинорежиссёрами Европы и Америки по предложению Бельгийской Синематеки.
Ильф и Петров - "12 стульев" и "Золотой теленок" - эти книги читают, экранизируют, а главные герои стали нарицательными личностями (Остап бендер, Шура Балаганов, Паниковский и Др.) , а фразы и словечки из этих книг - крылатыми: "командовать парадом буду я", "дети лейтенанта Шмидта" и др.
Дунаевский - его музыка звучит по сей день. Это музыка к фильмам «Цирк» , «Вратарь» , «Весёлые ребята» , «Моя любовь» , «Весна» , оперетты «Белая акация» , «Дети капитана Гранта» и др. , песни «Школьный вальс» , «Каким ты был, таким ты и остался» , "Ой, цветет калина", "Бывайте здоровы, живите богато" и др. стали народными. Героический марш «Моя Москва» стал в советское время фактически гимном города Москвы, а в 1995 году официальным Гимном Москвы
22 червня 1941 року фашистська Німеччина віроломно напала на Радянський Союз. Почалася Велика Вітчизняна війна. За перші місяці війни 70464 мешканці області (з них – 18884 жінки) записалися добровольцями на фронт.
<span> Обставини військового часу вимагали негайної перебудови роботи промисловості, транспорту, сільського господарства. Вже з перших днів війни Миколаївські заводи і інші підприємства області були переведені на випуск озброєння, боєприпасів, ремонт військової техніки – для потреб фронту. Швидкими темпами освоювалося виробництво протитанкових мін, артилерійських снарядів, авіабомб, детонаторів. Робітники оголошували себе мобілізованими і добровільно працювали в цехах по півтори – дві зміни. Першою задачею для суднобудівників стала інтенсивна робота з метою найшвидшого закінчення і здачі кораблів, що знаходилися на плаву і мали великий відсоток технічної готовності. </span>
<span> Складні задачі стояли перед працівниками сільського господарства області. Багато механізаторів пішли в Червону Армію, на їх місце прийшли жінки. На збиранні врожаю працювали всі жителі сіл, а також населення міст. За рішенням обкому партії, в місті створювалися винищувальні батальйони і загони народного ополчення. Вони цілодобово охороняли промислові підприємства, поля з іще незібраним хлібом, лікарні, водонапірні башти, колодязі, чергували біля телефонів у всіх організаціях. </span>
<span> А тим часом фронт наближався до Миколаєва. Вже був узятий Первомайськ, оточена Одеса... Почалася евакуація основних промислових підприємств, разом з кваліфікованими працівниками углиб СРСР. </span>
<span> 5 серпня над Миколаєвом з'явилися фашистські бомбардувальники. На суднобудівельні заводи, електростанції, вокзал, порт були скинуті бомби, запалали пожежі. 16 серпня гітлерівські війська захопили Миколаїв, а незабаром та ж доля спіткала всю область. </span>
<span> З перших днів окупації фашистські загарбники почали упроваджувати так званий «новий порядок». Накази і розпорядження, якими фашисти регламентували життя жителів Миколаєва, закінчувалися словами: «за неслухняність – смертна страта». Фабрикою смерті стали табори «Шталаг-364» (с. Темвод на околиці Миколаєва), в с. Грейгове Жовтневого району. Фашистські кати скоювали масові вбивства в с.Богданівка Доманівського району. За роки окупації загарбники убили і замучили понад 105360 громадян, з них 74660 мирних жителів області, серед яких діти, старики, жінки, громадяни єврейської національності, 30699 – військовополонених. 25 тисяч чоловік насильно вивезено до Німеччини. Спалено сотні населених пунктів, зруйновано багато заводів, підприємств, житлових будинків, історичних пам'ятників. В умовах жорсткого окупаційного режиму росла хвиля опору: виникали підпільні організації, групи, партизанські загони. </span>
<span> На території області діяло 110 підпільних організацій, партизанських загонів і диверсійно-розвідувальних груп. Серед них: підпільна організація «Миколаївський центр», «Центр», «Патріот Батьківщини», «Партизанська іскра», «Вознесенський центр», Баштанський і Казанківський партизанські загони і багато інших. Більше 25000 патріотів у складних і важких умовах підпілля вели жорстоку боротьбу з лютим ворогом. Багато хто з них нагороджений орденами і медалями, а четирьом– В. О. Лягіну, П. К. Гречаному, В. С. Моргуненку, Д. Г.Дяченко присвоєно звання Героя Радянського Союзу посмертно...ось</span>