<span>Афинское государство обрело внутреннюю стабильность и выдвинулось в число наиболее сильных полисов в результате хорошо продуманных и последовательно проведённых преобразований. Законодатель - реформатор Солон в 594 г. до н. э. отменил долги и уничтожил долговое рабство. Он же специальным законом ограничил размеры частных земельных владений и тем самым предотвратил исчезновение мелких и средних крестьянских хозяйств, распределил права и обязанности граждан сообразно их имущественному положению, создал суд присяжных. В ходе реформ, проведённых около 508 г. до н. э. Клисфеном, было установлено новое административное деление территории Афинского государства, окончательно уничтожившее прежнее господство родовой знати. Демос получил доступ во все сферы государственого управления.</span>
Победа под Полтавой была результатом стратегического и тактического гения Петра I. Он навязал шведам сражение в весенний период, когда их армия была менее боеспособна после зимы и лишена съестных припасов, и добился того, что, несмотря на переход гетмана Мазепы на сторону шведов, большая часть украинских казаков осталась верна России. С тактической стороны Петр I вымотал армию противника, удерживая ее линией редутов, и только после этого контратаковал с флангов. Этим он проявил свое отличное владение новой для России тактикой линейных битв.
русско персидская война,тоесть первый этап(1804-1812),закончился победой Росси,Гаджары в свою очередь потерпели поражение,и в 1812 году они вынуждены были заключить Бухарестский мирный договор, по условиям которого,Валахия и Молдова переходили под власть Каджаров,а Бессарабия отошла к России,Сербия в свою очередь получилпа автономию,также к России был присоединен половина Южного Кавказа
Опперман стверджує, що ім`я «Цезар» після припинення роду Юліїв стало позначенням імператора. Також в його роботі можна знайти твердження, що німецьке слово «Kaiser», російське «цар» - є запозичення слова «Цезар». Опперман каже, що доля імені Цезаря налічує близько двох тисяч років. В цілому дослідник характеризує Цезаря з позитивного боку: «Цезар стоїть у ряді великих політичних діячів, які є політиками за своєю сутністю, а не тільки за бажанням». ( «Цезар. Відкривач нових шляхів Європи»). Однак тут він робить застереження, що в приході Цезаря до влади не слід шукати свідомий план, хоча елементи такого і мали місце, а вирішальну роль грала все-таки сила випадку, моменту, яка може бути мінлива, і Цезар міг тільки поставити перед собою мету , але не продумати все детально
2. Радикальної точки зору на цей рахунок дотримується італійський історик Гульєльмо Ферреро в своїй дослідницькій роботі «Юлій Цезар», він називає Цезаря рабом обставин і заручником своєї удачі
3. Дана робота здається кілька упередженої, однак, на мій погляд, все ж більш реалістичною, ніж, наприклад, "Цезар. Відкривач нових шляхів Європи" Оппермана. Робота Ферреро як характеристика особистості Цезаря хороша ще і тим, що її автор був не тільки істориком, але також ще і психологом. Для Ферреро (відповідно до точки зору С.Л. Утченко) Цезар зовсім не є державним діячем, зате Ферреро бачить в ньому блискучого авантюриста. Утченко вважає цю роботу дуже прямолінійною, але це не робить її менш цікавою. Що стосується самого Сергія Львовича Утченко, то він сам є автором монографії «Юлій Цезар», що вийшла в Москві в 1976 році. Детально в монографії розглядається образ Цезаря в світовій історіографії, прочитавши цю главу, можна відразу скласти необхідний список історичних джерел, які будуть використані при написанні даної роботи. Основними, на мій погляд, з яких будуть виступати "Записки про галльську війну, написані самим Цезарем (за винятком глави восьмий, яка була написана Авлом Гірт, одним з офіцерів Цезаря)
Прихід Цезаря до влади означав кінець республіки: він став єдиновладним правителем, фактично царем, але це слово було настільки ненависно римлянам ще з часів царського періоду, що диктатора називали військовим титулом
4. Причину додання такого значення «Записок про галльську війну» можу пояснити своїм абсолютним згодою з С.Л. Утченко з приводу того, що з «самохарактеристики» Цезаря можна почерпнути багато інформації щодо його особистості і діяльності під час перебування в Галлії. Також позитивним аспектом є те, що в монографії С.Л. Утченко диктатурі Цезаря присвячений цілий розділ, в якій історик дуже докладно описує цей період
5.
Чималий науковий інтерес для більш детального вивчення особистості Цезаря представляє собою його біографія, написана римським істориком Гаєм Светоній Транквілло і носить назву "Божественний Юлій". У своїх роботах Светоній ставити не пояснення, а тільки лише оцінку події. Якщо, наприклад, Тацит намагався в своїх працях звести позитивні і негативні риси імператорів воєдино, то Светоній, навпаки, проводив між негативними і позитивними рисами чітку грань. Светоній, описуючи життя Цезаря, звинувачує його в зайвій тязі до розкоші і вишуканості (Светоній, Божественний Юлій, 47). Пише він і про любов Цезаря до перлів, і, згідно з Светоній, "він вторгся нібито в надії знайти там перли". (Светоній, Божественний Юлій, 46) Також наводяться в роботі Светонія і образливі пісні, які співали солдати під час тріумфів, велика частина яких присвячена була або любовних пригод Цезаря або Нікомед. (Светоній, Божественний Юлій, 49) Також Цезар докладно характеризується як видатний полководець, і не дарма, оскільки у всіх роботах, в тій чи іншій мірі присвячених особистості Юлія Цезаря, йдеться про його унікальному полководницькому таланті, і цей факт, безумовно, є незаперечним . І, що необхідно сказати, він дуже добре ставився до своїх воїнів. (Светоній, Божественний Юлій, 49). Звеличує Светоній м`якість і милосердя Цезаря, що проявляється навіть у помсті, особливо в ході громадянської війни і після перемоги, що виявився головним чином в наказі відновити статуї Помпея і Сулли, розгромлені народом (Светоній, Божественний Юлій, 75).
Якщо вірити Светоній, то величезну ненависть накликав на себе Цезар, коли "Сенаторів, що з`явилися в повному складі піднести йому багато високопочетнейшіе постанови, він прийняв перед храмом Венери-Прародительки, сидячи" (Светоній, Божественний Юлій, 78). Светоній розділяє точку зору, згідно з якою, Цезаря "вважають винним у зловживанні владою і вбитим заслужено". (Светоній, Божественний Юлій, 78).
Целью Декабристов было: ликвидация крепостного права, уравнение всех граждан перед законом; объявлялись свобода печати, свобода вероисповедания, свобода занятий, введение гласного суда присяжных, уничтожение рекрутчины, введение всеобщей воинской повинности и образование "внутренней народной стражи". Это в двух словах.