Обязанности Герасима как дворника: "...Дела у него было немного: вся обязанность его состояла в том, чтобы двор содержать в чистоте, два раза в день привезти бочку с водой, натаскать и наколоть дров для кухни и дома да чужих не пускать и по ночам караулить..."и , несмотря на то что он с рождения был глухонемым , ему это никак не мешало жить как остальным людям.
Герасим - усердный и послушный работник: "...усердно исполнял он свою обязанность: на дворе у него никогда ни щепок не валялось, ни copy..." "...он их понимал, в точности исполнял все приказания..."
Почему не радовала городская работа , да и вообще городскаяжизнь ? Да потому что <span> в деревне у него были друзья, работа, которая не давала ему скучать. А в городе он никого не знал, да и работа была у него легкая, по сравнению с той, которая была в деревне. Сделает Герасим свою работу в городе, бросит рабочие инструменты, ляжет на траву и лежит часами, скучает.</span>
1. Я є Господь Бог твій, нехай не буде у тебе інших богів, крім Мене.<span>2. Не роби собі кумира і всякої подоби з того, що на небі вгорі, або на землі внизу, і що у воді під землею: не поклоняйся їм і не служи їм.</span><span>3. Не згадуй імені Господа Бога твого даремно.</span><span>4. Пам'ятай день суботній, щоб святити його: шість днів працюй і виконуй у них всю роботу свою, а день сьомий — субота — для Господа Бога твого.</span><span>5. Шануй батька твого і матір твою, і добре тобі буде, і довго житимеш на землі.</span><span>6. Не вбивай.</span><span>7. Не чини перелюбу.</span><span>8. Не кради.</span><span>9. Не свідчи неправдиво проти ближнього твого.</span>10. Не жадай дому ближнього твого, не жадай жони ближнього твого, ані раба його, ані рабині його, ані вола його, ані осла його, ані всякої худоби його, ані всього, що у ближнього твого.<span>Десять заповідей Закону розміщені були на двох скрижалях, бо в них містяться два види любові: любов до Бога і любов до ближнього.</span><span>Вказуючи на ці два види любові, Господь Ісус Христос на запитання, яка заповідь найважливіша в Законі, сказав: "Полюби Господа Бога твого всім серцем твоїм, і всією душею твоєю, і всією думкою твоєю. Це є перша і найбільша заповідь. Друга ж подібна до неї: люби ближнього твого, як самого себе. На цих двох заповідях утверджується весь Закон і Пророки" (Мф 22, 37-40).</span><span>Любити Бога ми повинні насамперед і понад усе, тому що Він наш Творець, Промислитель і Спаситель - "Бо ми Ним живемо, і рухаємось, і існуємо" (Діян. 17, 28).</span><span>Потім повинна йти любов до ближнього, яка служить виявленням нашої любові до Бога. Хто ближнього свого не любить, той і Бога не любить. Св. апостол Іоан Богослов пояснює: "Хто каже: Я Бога люблю, а брата (тобто ближнього) свого ненавидить, той говорить неправду, бо той, хто не любить брата свого, якого бачить, як може любити Бога, Якого не бачить?" (1 Ін 4, 20).</span><span>Люблячи Бога і ближніх, ми цим виявляємо й істинну любов до самих себе, бо істинна любов до самого себе і полягає у виконанні наших обов'язків перед Богом і ближнім. Вона виявляється в турботі про свою душу, в очищенні себе від гріхів, у підкоренні тіла духу, в обмеженні особистих потреб. Ми повинні берегти своє здоров'я і турбуватися про розвиток своїх душевних сил та здібностей, щоб краще виявляти свою любов до Бога і ближніх.</span><span>Таким чином, любов до себе не повинна проявлятися на шкоду любові до ближніх. Навпаки. Ми повинні любов до себе приносити в жертву любові до ближніх. "Немає більше від тієї любові, як хто душу свою покладе (тобто пожертвує життям своїм) за друзів своїх (ближніх своїх) (Ін 15, 13). А любов до себе і любов до ближніх повинна приноситись у жертву любові до Бога. Господь Ісус Христос про це каже так: "Хто любить батька чи матір більше, ніж Мене, не достойний Мене; і хто не бере хрест свій (хто відмовляється від усіх життєвих бід, страждань і випро бувань, які посилає Господь, а йде легким, беззаконним шляхом) і не йде слідом за Мною, той недостойний Мене" (Мф 10, 37~38).</span>Якщо людина передусім любить Бога, то, природно, вона не може не любити і батька, і матір, і дітей, і всіх ближніх своїх; і любов ця буде освячена Божественною благодаттю. Якщо людина любитиме когось з них, без любові до Бога, то така любов її може бути навіть злочинною: наприклад, така людина для добробуту своїх рідних або друзів може позбавити добробуту інших, бути до них несправедливою, жорстокою тощо.<span>Отже, хоча увесь Закон і полягає у двох заповідях любові, але для того, щоб нам ясніше уявити наші обов'язки перед Богом і ближніми, вони поділені на 10 заповідей. Обов'язки наші перед Богом визначаються у перших чотирьох заповідях, а обов'язки перед ближніми - в останніх шести заповідях.</span>
В деревне у моей бабушки стоял очень старый телевизор.Он был черный и очень большой по объему.Мы часто приезжали всей семьей к бабушке в гости.Я люблю смотреть этот телевизор.Но вот однажды вечером я с бабушкой сел на диван и мы включили телевизор.Телевизор включился,а звук не работал.Поначалу мы с бабушкой немного расстроились...Несколько дней я не включал этот телевизор.Но когда к нам заехали папа с мамой они включили телевизор,звука не было.Но папа придумал вернуться во време первых кино когда звука не было,мы не поняли папу,и он нам объяснил что можно смотреть "Немое кино".Вот так мама с папой уехали,а мы с бабушкой вернулись в прошлое.Вот такой у моей бабушки телевизор!
Герасим вызывает у меня симпатию и уважение. Этот человек был очень высокого роста, под два метра, физически сильный. Герасим был глухонемым от рождения. Он жил в деревне, откуда барыня забрала его в город. Там Герасим работал простым дворником. Он тяжело привыкал к городу, но свои обязанности выполнял добросовестно, все делал аккуратно. Он был смелым: не побоялся воров и справился с ними двоими, стукнув лбами друг о дружку. Герасим хоть и был простым дворником, но обладал чувством собственного достоинства. На его место никто не мог садиться. Герасима уважалии и боялись. Многие не любили его, а он сам относился к людям по-доброму. Когда он полюбил Татьяну, то всегда старался сделать ей приятное, дарил подарки. Хоть Герасим и был внешне угрюм, в душе он был лаксовым человеком. Герасим был очень одинок. Всю свою любовь он подарил собачке Му-му, единственному дорогому ему существу. Но у Герасима отняли и это: жестокая барыня приказала утопить Му-му. Герасим, будучи человеком послушным, привыкшим выполнять приказания, так и сделал. Но после этого он ушел из города обратно в деревню. Его уход - это протест против самодурства барыни, против крепостного права. Автор восхищается Герасимом, силой его духа. И мне тоже нравится этот персонаж.