<span>Олимп - город великих греческих богов, основанный на
величественной, как сами боги, горе Олимп. Правит им бог-громовержец
Зевс, царь царей, бог богов. Когда-то давно он сверг с престола своего
отца - кровожадного царя Кроноса - и возглавил лучезарный Олимп.
</span>О
горе Олимп собраны знаменитые греческие мифы о богах, проживающих на
горе. Их накопилось огромное множество. Олимп считается символом
греческого божества.
Рядом с горой Олимп есть и маленький городок -
Олимпия, в котором в 776 г. до н.э. были проведены первые Олимпийские
игры. Их обязательным обрядом было жертвоприношение греческим богам, а
значит - выражение уважения и признание могущества Олимпа.
<span>Олимп - гора уникальная. У подножья - историческое место, на вершине - божественное жилище. Удивительно, не правда ли?</span>
Я считаю, что в данном мифе отражается в первую очередь храбрость, отвага и сила Геракла. Его неотступность, на первый взгляд очень рискованная, приносит герою победу и славу.
1. Непосредственным поводом начала военных действий принято считать Сараевское убийство эрцгерцога Франца Фердинанда сербским националистом Гаврилой Принципом. С другой стороны, столь же общепризнано, что убийство было лишь ближайшим поводом, «толчком» к войне, в то время как к ней исподволь вели многочисленные скрытые факторы, центральными из которых являлось желание Германской империи господствовать в мире и конкурирующие национальные интересы крупнейших европейских держав.
2. Нет, избежать первой мировой был нельзя, равно как и второй тоже. Это плата за нынешний мир. Не переболело бы человечество теми войнами, была бы другая мировая война, которая стала бы первой. Может быть и последней. Только память о тех войнах не привела к мировой войне в результате современного конфликта в Югославии.
Что касается конкретной войны и исторической ситуации в начале 20-го века, то было много причин для войны, но убийство эрцгерцога Фердинанда было только поводом. Войны бы, скорее всего, не было, если бы Англия пред началом войны не обещала Германии сохранять нейтралитет. Но Англия действовала в своих интересах, и не могла действовать иначе. Если бы Германское правительство было бы прозорливее, оно бы поняло, что Англия никак не сможет остаться в стороне. Однако, Германии, не успевшей к разделу колоний, уж очень хотелось получить новые земли.
Рабы-должны были убирать,стирать,готовить,ухаживать ....вообщем все что прикажет правитель.
Правитель-должен был приказывать рабам что сделать
Крестьяне-обычные граждане какого либо города или страны (продают,пасут скот....)
Мандрівка в минуле<span>Відійшли в минуле ті часи, коли всю нашу землю загарбали й поділили між собою сусідні держави. Нестерпно жилося українським людям у неволі. І почали вони втікати в пониззя Дніпра, за так звані пороги, де були дикі степи. Втікачі називали себе козаками, тобто вільними людьми. На островах, що лежали посеред бистрої Дніпрової води, вони заснували Запорозьку Січ. Укріплення було грізним і навіювало страх непрошеним гостям. Його оперізували високі земляні вали, глибоченний рів та сторожові башти. З бійниць націлювалися жерла гармат і самопалів. Підступи до Січі пильно охороняли дозорці. Хто виявляв вороже військо, зараз запалював бочку із смолою — і стовп чорного диму сповіщав далеко навкруги про небезпеку.Козаки обирали з-поміж себе кошового отамана. Очолюване ним військо було як одна сім’я. Витривалі й дужі, кмітливі й надзвичайно хоробрі, козаки чинили опір найзапеклішому ворогові. Захоплені зненацька в поході, вони негайно могли побудувати з возів неприступну фортецю й мужньо боронилися проти війська, набагато дужчого за себе.Коли ж треба було перечекати неминучу загрозу де-небудь при березі чи в плавнях, запорожець брав у рот звичайнісіньку очеретину і тривалий час міг просидіти під водою, дихаючи через трубочку.За звичаєм, запорожці голили собі бороди й голови, лишаючи тільки довгі вуса й оселедець. Оселедець звисав з маківки, й часто його намотували на вухо. Одяг теж був незвичайний: червоні, як жар, і широченні шаровари, жупан, барвистий пояс, із-за якого стирчало кілька пістолів, шапка з китицею, при боці шабля та ще люлька з мідним ланцюжком мало не до п’ят. Слава про волелюбних козаків-запорожців линула широким світом. Про них знала вся Європа і Схід, вони залишили славну сторінку як лицарі честі й захисники рідної землі.Ця культурна спадщина нашого народу сьогодні мало досліджена. А це ж було для наших пращурів віруванням, так само, як ми віримо в Ісуса Христа. Тільки з чиєїсь легкої руки це нині назвали міфологією. Це був спосіб життя наших предків, спосіб гармонійного поєднання й ототожнення себе з природою. Давні українці мали свій Олімп, природа для них була живою, вони вірили в її чарівну силу. Крім головних божеств: Сварога, Дажбога, Перуна, Велеса, Ярила, Купала, вони поклонялися Сонцю, Місяцеві, зіркам, а також усім явищам природи: блискавці, морозу, вітру, вогню, воді тощо.У родинному колі особливими почестями була наділена Берегиня — найдавніша богиня добра й захисту людини від усякого зла. З часом Берегиня стає «хатньою» богинею. Вона захищає оселю, усю родину, малих дітей від хвороб, лиха, лютого звіра, смерті тощо. Зображалась або вишивалась Берегиня на білих рушниках, що вивішу-чалися над вікнами й дверима, і мала захищати домівку від чорних сил. Образ Берегині вишивався на одязі, вирізьблювався на віконницях, ґанку. Невеликі зображення Берегині з глини або міді носили на грудях. Традиційне зображення Берегині — символічна постать жінки із застережливо піднятими руками. її образ з 14 століття входить до українського народно-прикладного мистецтва й дійшов до наших днів. Про це нагадує, зокрема, Київська Оранта із піднятими руками, ніби стоїть на захисті всієї землі української.</span>